.:: TWA - Your Source Of Quality! ::. www.nordicbits.org
Det fins et sted ulikt alle andre på jorden.
Et land fylt av undring, mystikk og fare.
Noen sier man må være ravende gal for å overleve der.
Heldigvis er jeg det.
Tilgi meg, fader, for jeg har syndet.
- Man skal nok ikke røyke her inne. - Da har jeg vel syndet igjen, da.
Hva vil du?
Du vet nøyaktig hva jeg vil ha. Deres oppdrag, kontrakter, rukla.
Da har du uflaks. Jeg har fått anbefalt en annen interessent til å ta seg av min...
- likvidasjon. - Da har jeg et veddemål.
Om disse andre interessentene.
Jeg pusser dem på hverandre som rotter i et bur, og du kan se på gjennom gitteret.
Gi meg to uker, så ligger de døde for dine føtter.
Vinner jeg, får jeg dine oppdrag. Rukla.
Vinner du, får du gjøre meg til den døde interessenten.
- Avtale? - Avtale.
Vent.
Jeg må be om en liten tjeneste.
Du må finne noen for meg.
La spillet begynne.
- Indrefilet og rødvin til middag? - Dra til helvete, skrulle.
Ikke gjør det, det er farlig. Jeg holder en kniv her.
Stapp den i munnen, så du holder kjeft.
Hvorfor barberer du deg? Etter to uker her inne pynter du deg. Hvorfor?
- Jeg har en date senere. - Jaså, har du det? Pisspreik.
Du dater bare en campingseng og høyrehånda di, runkegutt.
Det kommer ingen tog før i morgen. 04.04-toget nordover.
Det stopper ved alle stasjoner frem til endestasjonen. Ha en fin reise.
- Jeg skal ikke nordover. Jeg må ta et tog. - Et tog?
- Hvor skal du? - Ingensteds. Og blås i hvorfor.
Du trenger ikke bli ufin.
Unnskyld, det var unødvendig.
En mann som trenger et tog, men ikke reisen,
er en mann med et problem.
- Ja. Kommer det noen godstog før da? - Nei.
- Det går ingen godstog her. - Selvfølgelig ikke.
04.04-toget nordover. Det stanser ved alle stasjoner frem til endestasjonen.
04.04 er en evighet unna, og det er ikke tid jeg vil slå i hjel.
Kafé Endestasjonen ligger i stasjonens ventehall,
og holder åpent døgnet rundt.
Hvorfor ikke kjøpe en av våre utsøkte boller for bare 30 pence?
- Du er underlig. - Og du glor på en tom plattform...
på en folketom stasjon midt på natten,
og venter på et tog som ikke vil komme.
Touché. Endestasjonen får det bli.
- Hit med spenna, ellers er du ferdig! - Nei, aldri i verden.
- Tror du at jeg fleiper? - Nei, men du er uforberedt.
Er jeg bedre forberedt? Gi ham lommeboka og klokka. Nå!
Jeg kjøper pistolen. Jeg har en flunkende ny fempundseddel her. Gjør som du vil.
- Raymond, skynd deg! - Han samarbeider ikke, Lenny.
Lenny og Raymond. Hør nøye etter.
Dere fikk et rimelig tilbud. Dere tjener noen pund, jeg trenger en pistol.
- Er den ladet? Er det kuler i den? - Selvfølgelig er den ladet.
- Virkelig? - Nei, det er den ikke.
- Ray, for guds skyld! - Den er jo ikke det.
- Dette er jo latterlig. - Stopp der!
Hva skjer ellers, Lenny? Skal du smøre meg i hjel?
Jeg er skuffet over dere. Dere har sviktet meg og dere selv.
Litt tankegods. God natt.
- Du gjør meg forbanna iblant. - Hvorfor sa du at pistolen var tom?
Det er røykeforbud her inne.
- Det er ingen annen her. - Og de røyker heller ikke.
- Kan jeg få påfylle? Denne er kald. - Fordi du har lekt med den i 20 minutter.
- Kan jeg få ny? - Ja visst. 40 pence.
- Vær grei. Jeg ble nettopp ranet. - 39, da. Jeg er sjenerøs i dag.
En god gjerning i en slem verden.
Fæl? Som i "Dask meg, jeg er en slem pike"?
- Nei, ikke slem på den måten. - "Bind meg fast, jeg har vært så slem?"
Det er nok samme slags slemhet.
Jeg liker hvor ubekvem du blir når jeg sier "slem".
- Har vi møttes før? - Ser jeg kjent ut?
Går det bra? Trenger du medisin?
Si meg hvilken! Du kødder...
- Den er til medisinsk bruk. - Herregud. Vær så god, da.
Hvordan var det med kaffen?
Hør her: "Veldreid, myk dame søker glatt Romeo
for romantikk med tente lys og måneskinnsturer. I byen."
Det er kode. Kode for avvikere. Kode for perverse.
Det betyr: "Feit rype vil ha seg utendørs nattetid."
Morsomt.
"Sped, pensjonert ung mann søker bestemt og praktisk anlagt dame
til å få ham ut av skallet, for vennskap og romantikk i villa."
Betyr: "Spinkel snilepikk søker domina til ydmykelser."
"Har eget torturkammer."
Verden går til hundene, og folk tenker bare på neste ligg.
- Der har du det. - Der har du det, svart på hvitt.
Nå, hva feiler det deg?
- Unnskyld? - Du er ikke akkurat kjernesunn. Vel?
- Det vil du ikke vite. - Jeg er fascinert. Fortell.
- Hva feiler det deg? - Et sug etter mørke og fordervelse.
Så fint.
- Er det kreft? - Nei.
- Kjenner du til konseptet "småprat"? - Hva er det, om det ikke er kreft?
- De vet ikke. - Kutt ut.
- Helt rått. - Du er litt pussig, du?
- Ja, men døden er jo det aller beste. - Av hva?
- I livet. - Har du lest det i en bok, Descartes?
Du er morsom. Ok, vi går gjennom alle fakta.
Det er dødelig, du har vondt i sidene og får hosteanfall. Det tyder på kreft.
Du fornekter det vel ikke, og leter desperat etter en annen forklaring?
- Er jeg døende? - Ja.
Nei, takk.
Men du vet ikke hvorfor eller hvordan?
Nei.
- Blir det smertefullt? - Nei.
- Hvordan kan dere være sikker? - Smertestillende.
- Noe annet? - Slikkepinne?
- Det er definitivt ikke kreft. - Gidder ikke diagnostisere vanlig kreft.
- Hvorfor må jeg diagnostiseres? - Du er døende, og har smerter.
Du vet ikke hvorfor eller av hva. Det høres udiagnostisert ut.
Alle er døende. Langsomt og smertefullt. Det er bare et tidsspørsmål.
Sånn skal det låte! Er du redd?
Jeg prøver å ikke tenke på det. Det går ikke så bra.
Blir du etterlatt? Har du kone og barn?
- Det heter "etterlate seg", ikke... - Gud, er du en døende engelsklærer?
- Ja. - Ja ha.
- Ok. Konjuger meg alt du vil. - Konjugering er noe annet...
- Hold kjeft. - Ok.
- Er du sikker på at vi ikke har møttes? - Neimen om jeg vet. Har vi det?
- Man besvarer ikke spørsmål med spørsmål. - Og man bør ikke være høyttravende, men...
- Jeg ville husket det om vi hadde møttes. - Ja, man skulle jo tro det.
TRE UKER TIDLIGERE
Hva faen er det som foregår?
Hvem i helvete er du?
Slipp meg fri. Nå!
Hør her. Du har gjort en tabbe.
En stor en. Men den lar seg rette opp.
Du kler på deg, samler pikk og pakk, og gir meg nøkkelen.
Så løper du for livet.
Du aner ikke hvem jeg er, hva jeg driver med...
- eller hvem jeg jobber for. - Tvert om, herr Nigel Illing.
Jeg vet nøyaktig hvem du er. Jeg vet nøyaktig hva du driver med.
Og jeg vet nøyaktig hvem du jobber for.
Jeg vet at du er 44 år, 180 høy, 76 kilo og AB minus.
Du røyker, drikker og elsker unge horer i sexy strømpeholdere.
Ut ifra det jeg vet om deg og dine varer, vet jeg antall dråper laudanum som må til
for å gjøre deg bevisstløs og noenlunde føyelig.
Jeg trenger bitte litt informasjon fra deg,
og en liten donasjon.
Ok, hva vil du ha? Penger? Vil du ha bilen?
Du kan ta dem.
- Ta hva du vil. - Uheldig ordvalg.
Hjelp! Hjelp!
Tilgi meg fader, for jeg har syndet.
En mann smyger seg rundt i et hus. Det er mørkt og nifst, du ser det for deg.
Han trekker pistolen og går inn i rommet med pistolen på armlengdes avstand, Vince.
Hva skal jeg si? Dette er film.
Man farer inn i rommet. Man sikrer hjørnene. Rommet er sikret.
Man går ikke sakte inn med våpenet først uten å se noe, og venter på å bli skutt.
- Det er tåpelig. - Det er på film! På liksom!
De gjør faktafeil. De dikter det opp. De tar ikke inn en leiemorder som konsulent,
som går gjennom hvordan man myrder andre fiktive folk.
- Da ville det blitt korrekt. - Jeg innså nettopp at du er et naut.
To kopper te, snella!
Du, falske blondine! To kopper te!
Hva sier man?
Du sa faktisk ikke "vær så snill".
Kunne du være snill og gjøre to kopper deilig te, takk. Melk og sukker.
Om det ikke er for mye bry, er du snill.
Det er meg en glede. Rasshøl.
Se her.
Unnskyld, kan jeg få en av de bollene som ser så gode ut, takk?
Du får by på middag og drinker før du får røre mine boller, kjekken.
- Jeg lager en god martini sugar plum. - I så fall kan jeg smøre dem for deg.
Alfred, kan du vennligst komme tilbake til bordet?
Før jeg vrir nakken om på deg, din jævel.
- Plikten kaller. - Er du i tjeneste?
Finnes det den minste sjanse for at du kan roe deg ned litt?
- Hva er dette for et høl? - Du sa: "Et rolig sted, litt avsides."
Og du finner den eneste nattkafeen på denne siden av politidistriktet. Genialt.
Jeg tenkte det ville være hyggelig med en kopp te mens vi prater.
Kos deg med bollene mine.
Er du full eller noe? Klapp igjen, for faen.
Hva er det som er så lyssky at du ikke kunne si det i telefonen?
- Jeg har en jobb på gang. - Tømme takrenner? Vaske vinduer?
Vær frekk, du. Da vanker det kilevink. Nei, du skal få en lusing midt i fleisen.
- Forstår du? - Ok. Jeg er lutter øre.
Vel, det var en beskjed på telefonsvareren.
Han sier: "Dra til terminalen og åpne skap nummer 125."
- Finnes det noen nøkkel? - Nei, ingen nøkkel.
Hva lå i det?
FØLG MEG...
"La Lapin Blanche." Hva er det?
- Det er fransk. - Ja da. Takk. Hvordan er det relevant?
Vil du spolere dette for meg? Skal du suge all forlokkende mystikk ut av situasjonen?
Det er en ledetråd. Et brødsmulespor.
Noen har visst en penchant for dramatikk.
- Det uttales ikke sånn. - Det uttales "klapp igjen, for svingende".
Vent litt. Svart stresskoffert.
I et skap. En ledetråd. Et brødsmulespor. Vince.
Det er kjennetegnet. Det er en jobb fra herr Franklin.
En jobb fra Franklin? Dette er enormt!
Bli ikke vill i nikkersen, nå.
- Hyrer han ikke alltid Illing? - Tydeligvis ikke.
- Har jeg vekket appetitten din? - Jeg sikler.
Da drar vi på kaninjakt.
Vi må spille kortene våre godt, Vincent. Ingen legger seg ut med herr Franklin.
En sånn sjanse får man bare en jævla gang i livet.
- Det er nøklene til kongeriket. - Det er Franklin, ikke Jesu tilbakekomst.
- Her er det visst. - Hva fikk deg til å innse det?
Det seks meter høye neonskiltet med kaninjævelen på?
Klyp meg, jeg drømmer.
De tar nok bra med inngangspenger.
- Hei, stilige, farlige menn. - Hei, vakre, halvnakne pike.
- Forretninger eller fornøyelser? - Spør du:
Vil jeg ha deg over meg i noen låter, og så få en dyr runk på kammerset?
- I så fall er svaret: "Nei, drit og dra." - Du er ingen gentleman.
Du, derimot... Jeg heter Conejo, velkommen.
- Hva er dere ute etter? - Vi skal møte noen.
- Hvem? Hva gjelder det? - Vi vet ikke.
Dere må møte Bunny. Følg meg.
- Hvor har du Bunny, da? - Det får dere se.
Conejo, for et vakkert navn.
Det betyr nok fossefall, solnedgang eller noe annet eksotisk.
- Det betyr kanin, din kødd. - Ja ha.
Skjerp deg, du er blitt en byrde. En del av jobben min er å eliminere byrder.
På hvilken måte er jeg en faens byrde?
Hold kjeft. Se der. Herregud.
Jeg skal vise deg hva jeg kan. Er du den berømte Bunny?
- Så brått. - Jeg er her for å få informasjon.
- Kanskje en snuskete intimdans. - Da er du på rett sted, Vincent.
Hvordan vet du navnet mitt?
- Den falske blondinen. Hva gjør du her? - Man må jo tjene til livets opphold.
- Kan vi snakke på enerom? - Det kommer an på. Har du noe til meg?
Jeg tenkte meg en konvolutt full av penger.
- Det holder vel til intimdans og mer til? - Kom og finn det ut.
- Bli med til kaninhullet. - Merkeligere og merkeligere.
De er med meg, gutter.
Vi ble sendt hit, men vet ikke hvorfor. Tydeligvis fordi du skal gi oss noe.
Jeg fatter ikke hvorfor vi ikke kunne fått det på kafeen. Så går vi. Høres bra ut?
Vel. Jeg er bare et mellomledd.
Jeg er en halvnaken servitrise som overleverer ting mellom anonyme parter.
En anelse mindre anonym i ditt tilfelle, Vincent.
Hva er koden? Hva er vel en stresskoffert godt for uten den?
Ingen anelse.
Koden trengs ikke. Takk, frøken Bunny. Da drar vi av sted.
Vent. Noe er annerledes ved deg, falske blondine.
Utover nylonstrømper, strømpebånd, enorme kløft og horesminke?
Ja, utover det.
- Det er på tide å gå, Vince. - Nei.
Jeg vil ha intimdansen min før jeg går noe sted.
- Jeg er klar om du er det. - Jeg lar hunden se kaninen.
Vi går, Vince. Forestillingen er over.
Jeg viser dere den raskeste veien ut, karer.
Den intimdansen skal jeg få, falske blondine. På den ene eller andre måten.
Kom snart tilbake, kjekken.
- Alfred? - Da viser jeg deg halestumpen min.
Ikke ta med deg ham.
- Wow. - Herregud.
Den minste duft av horas parfyme, så tror du at du er forelsket.
Hun så bedre ut som servitrise.
- Wow. - Du er virkelig et naut, du.
Det er ventetiden som tar rotta på meg.
Å bare sitte og vente på å slutte å puste.
- Mor døde i en brann. Hun slapp å vente. - Kondolerer.
Nei, du er selvopptatt nå. Helt oppslukt av deg selv.
Ta det rolig. Bare fordi jeg er døende, forvandles jeg ikke til en drittsekk.
Det er jo din rett. Aldri så galt at det ikke er godt for noe.
Se det slik: Du får frikort, rent moralsk. En innbydelse til anarki.
Du kan gjøre hva du vil dine siste dager.
Voldta og drep av hjertens lyst, og plyndre til gatene er blodige.
Samme kan det være, for på søndag er du dau. Slå deg løs!
Riv ruskende ko-ko, som en skytter i et klokketårn.
- Skjedde det deg noe som barn? - Utenom at mor døde i et flammehav?
- Jeg beklager. - Ikke unnskyld deg. Gni det inn!
Plyndre meg! Unnskyld, var det for slemt?
- Hva er det med tommelen din? - Jaså, det.
- En oppvisning i selvbeherskelse. - Da lyktes den.
Det virker bare som en god anledning til å gjøre hva faen du vil.
Og om jeg vil sture på nattåpne kafeer og synes synd om meg selv?
Da kan jeg like godt knerte deg nå, og skåne meg fra ditt selvopptatte vrøvl.
Wow. Det hadde jeg satt pris på.
- Annie. - Bill.
- Det der er ikke ditt skap. - Skal du gi meg slag, din jævel?
Det er ulovlig å tukle med kommunal oppbevaring eller distriktets eiendom.
All mistenkelig aktivitet må rapporteres til myndighetene umiddelbart.
Stikk, gammer'n. Pass dine egne saker.
Vakt. Nattevakt. Oppgavene inkluderer feiing av perrong, vedlikehold...
Hold kjeft! Si meg en noe.
Ser jeg ut som en som smyger seg inn på stasjonen i nattens mulm,
bryter opp et skap, tar en suspekt koffert og lar den jævla ryddehjelpen...
Unnskyld, nattevakten. Fly rundt og sladre om det?
Kanskje snarere et motivert, mannevondt individ som ville drept nattformannen
og stuet ham inn i det jævla skapet?
Terminalen tar imot følgende betalingsmidler: Kontanter, bankremisser
og sjekker opptil returreisens verdi.
Jeg liker deg, du er morsom. Ok. Ok, da.
For din taushet.
Ti, tjue, tretti pund. Blir det bra?
Når rike skurker har bruk for de fattige,
er det de fattige som oppgir sin pris.
- At det var? - Jeg vil ha mer penger. Ja.
Ja. Vet du, når rike skurker blir forbannet på fattige som blir grådige,
går de hjem til dem og svir av huset deres. Myrder familien deres.
Terminalens toglinjer takker for handelen,
og ønsker Dem en hyggelig kveld.
For en jævla skurk.
- Dra til helvete! - Jeg vil bare vite hva klokken er.
- Ja. Gå, din jævel. - Best du stikker, din kødd.
- God kveld, falske blondine. - Hei, Drømmeprinsen.
- Alfred. - Vince.
Dropp henne. Du vet ikke hvor hun har vært. Du kan pådra deg noe.
- Plikten kaller. - Hyggelig å møtes igjen, kjekken.
Jeg kan ikke si det samme om deg, Vincent.
Skjerp deg, kompis. Du begynner å bli slurvete.
Vi ses, falske blondine. Om jeg ikke skyter deg først.
Vince.
Pang.
Rasshøl.
Denne lå i stresskofferten. Spill den av. Jeg skal strekke litt på beina.
Jeg heter herr Franklin. Dere vet utvilsomt hvem jeg er,
og hvor godt jeg betaler.
Jeg har et tilbud, en kontrakt. Jeg vil at dere skal drepe noen for meg.
Dere venter i leiligheten jeg tilveiebringer.
Dere er tilgjengelig døgnet rundt, syv dager i uken,
inntil jeg kontakter dere for gjennomføring.
Før dere iverksetter, vil jeg møte en av dere ansikt til ansikt.
Jeg misliker folkemengder. Det var alt.
Dette er faen meg perfekt.
God kveld, falske blondine.
Ute og tusler?
Men for helvete, da.
Vet du hva? Jeg er blitt for gammel for sånne leker, falske blondine.
God kveld, kjekken. Disse er til deg.
- Du er ille ute, Alfred. - Det er jeg alltid, søtnos.
Spar meg for overmot. "Skutt i bakhodet med mindre du er på tå hev"-ille.
- Jeg er lutter øre. - Bra, for jeg liker deg.
Du er stilig og ridderlig. Og jeg liker haken din. Den er mandig.
Jeg vil beholde deg. Hysj.
Forstått.
Noen vil møte deg. Hør på ham. Ellers får ditt vakre ansikt kulehull.
- Ok. - Bra. Kom frem. Han biter ikke.
Hallo?
- God kveld, Vincent. - Herr jævla Franklin, antar jeg.
Vent nå. Du drar meg gjennom hele byen midt på natta i bitende kulde,
opp 20 etasjer på vaklevorne trapper for å prate med meg på telefonen?
Hvem sier at mystikk er en tapt kunst?
Hva kontrakten angår, så begynner du og din partner i morgen.
Målet lures til dette vinduet, som vender mot leiligheten dere venter i.
Ett skudd mot hodet. Ett knirkefritt drap. Ingen tabber.
Jeg har enda et tilbud. En ekstrajobb til deg.
- Ok, fortsett. - Etterpå skal du drepe din partner.
- Hvorfor? - Jeg misliker folkemengder.
Jeg liker lojalitet jeg kan kjøpe.
Du får dobbelt betalt, i kontanter.
Vil du ha hodet hans på sølvfat?
Legitimasjon og fingeravtrykk duger.
Jeg tilbyr dobbelt, og du får alt selv.
Jeg kan vel stole på din leiesoldatgrådighet?
Tar du imot tilbudet?
- Ja. Avtale. - Bra.
Hvor fikk du tak i den? Hvor faen fikk du tak i den?
- Slutt, han er bare budbæreren. - Som blir skutt når jeg har talt til tre.
- En, to... - Skapet! Skapet på terminalen!
Svart stresskoffert med en lapp inni. En mann betalte meg.
En konvolutt med penger. Ikke drep meg!
Tre.
Stikk, for faen.
Av sted med deg.
Helvete!
Helvete, helvete, helvete! Helvete! Den jævelen!
Føles det bedre?
Dette er bare lureri, hva? Ingen jobb, ikke noe snikmord.
Å nei, kjekken.
Et snikmord er det så definitivt.
- På meg? - Ikke nå mer. Vi finner et nytt mål.
Vi? Si meg noe, søta.
Hvorfor skal jeg stole på deg? Er ikke du en del av komplottet?
Det har jeg jo sagt. Jeg liker deg.
Jeg vil ha en å smøre inn bollene mine for.
Ja, jeg trenger vel en ny partner nå.
Min gamle har visst blitt nokså upålitelig.
Jeg advarer deg. Jeg trenger en stø hånd og en skarp tunge.
- Jeg lengter etter å ha deg under meg. - Bra.
Vi tar en kopp te og planlegger vår hevn. Rydd opp, så setter jeg på kjelen.
Partner.
- Slik jeg ser det, så har du to valg. - Fortell.
- Det første er selvmord. - Ja ha, og det andre?
- Du må høre motivasjonen for det første. - Jeg lytter.
- Du er døende, og liker det ikke. - Ikke akkurat.
- Du har det fælt, og er dårlig selskap. - Takk skal du ha.
- Vil du ha et god råd? - Nei.
- Få slutt på det. - Har du vurdert terapi?
Hver dag får du for flere potensielt livsfarlige situasjoner å velge mellom.
Hoppe foran en buss. Bade med brødristeren. Dette på smørkniven.
Høyhus, elver, broer, tog. Det finnes flere måter å dø på enn å overleve.
Slutt å drive dank på togstasjoner nattetid.
Gjør slutt på tomheten. Alt som trengs er litt mot.
- Og min udødelige sjel? - Den er oppskrytt.
Har du gjort noe som setter din udødelige sjel i fare?
Vel. Ingenting å bekymre seg for, da.
- Katolikk? - Ja.
Religiøs?
Faen ta. Unnskyld.
Tilgi meg fader, for jeg har syndet. Jeg husker ikke sist jeg skriftet.
- Mer enn ti, men mindre enn tjue. - Dager?
Måneder? Ikke år, vel?
Ikke kjeft fordi jeg er ærlig. Det er slemt.
Jeg burde sagt tre dager, og latt den allmektige avgjøre.
Unnskyld. Det var unødvendig. Jeg ber om unnskyldning.
Er du der ennå?
Du er der, jeg kjenner lukten av sherry.
Definer religiøs. Slikkepinne?
Det tar jeg som et tydelig "nei".
- Kanskje det er en Herrens straffedom. - Det hørtes lekkert ut.
At syndene innhenter meg, at fortiden hjemsøker meg.
Jeg lytter, William. Gi meg ditt skriftemål.
Vis anger, så får du frelse.
Det er ikke fra bibelen engang. Det er graffitien på bussholdeplassen der borte.
Så leit. Det er den eneste bibelteksten jeg kan.
"Angre derfor og vend om, så syndene deres blir strøket ut."
Ikke like mye schwung.
- Det var motiveringen. Omvendte jeg deg? - Du gir meg hodepine.
Her får du hodepine. Hold pennen mot bordet, nikk den. Død på 5 sekunder.
- Så fryktelig. - Ja. Alle tror man får den opp i nesa.
- Har du foreslått det før? - Det går jo ikke. Hvor skulle den gått?
Den går gjennom øyehulen, og inn i hjernen.
- Det kommer vel an på hodets vinkel? - Skal vi teste teorien?
- Den er ikke særlig skarp. - Bruk din fine penn, da.
Den er tyngre. Spissen er skarpere enn på din.
Den går dypere ned i bordet. Det gir bedre grep.
Det ville føles bedre. Mer seremonielt. Den utstråler mer vilje enn blyanten.
- Mer verdighet. - Definitivt et bedre valg.
Så poetisk. Engelskprofessoren spiddet av sin egen fyllepenn.
Episk! Vi har det. Tid, sted og metode. Vi har alt.
- Blir det ikke smertefullt? - Jeg satte det på spissen.
Tok du den? Du virker ikke så ivrig. Skulle ikke du ta reper'n?
- Nå ble jeg usikker. - Patetisk. Kan jeg få pennen?
Nei, det er jo min.
Du skulle jo begå selvmord? Hva skal du med pennen da? Som om du forlot den.
- Etterlot, ikke forlot. - Hold kjeft. Jeg tar pennen. Jeg vil.
Du får blyanten. Vi bytter. Ferdig.
DISTRIKTSHOTELLET LEDIGE ROM
Hvor lenge har vi sittet pal her?
Tolv dager, 13 timer og 27 minutter. Hvordan det?
Jeg bare lurte.
Savner du din falske blondine? Du er som en hormonell tenåring. Hun blir din død.
Kort? Trekorts-brag.
- Det er et homospill. - Poker, da.
Da setter vi i gang. Sånn skal det være. Hit med dem, før du skader deg.
Hit med dem.
For helvete, Alf. Det er knapt en halv stokk.
- Vi kan spille krig. - Det blir snart krig her.
- Hvordan legger man kabal? - Stille, alene, i naborommet.
- Du begynner virkelig... - å bli en jævla byrde. Du sier så.
- Sjef, se her. - Hva er det? Noe å slå deg i hjel med?
Nei.
"Tiden er inne, sa hvalrossen, til å snakke om løst og fast."
"Om sko, skip og segllakk. Om kålhoder og konger."
"Om hvorfor havet er skåldhett og hvorvidt griser har vinger."
Jeg forstår ikke. Det er bare rør. Hele jævla boka er sånn.
- Det er bare vås. - Lewis Carroll ble nok lei seg nå.
Gå til det jævla naborommet og la meg i fred.
Vil du ha noe å drikke? Noe skikkelig.
Så visst.
- Bill, vi går over til andrevalget. - Åh, kommer det mer?
Ja, det gjør det. Andrevalget er dødshjelp.
Det kalles "eutanasi". Det var populært en stund blant sveitsere.
- Hva er en sveitser? - Det kan være det samme.
Jeg mener at om du ikke har mot til å gjøre det selv, så la en annen gjøre det.
Skal jeg la myrde meg selv? Finner man "leiemordere" i Gule Sider?
"Søkes: Høy, mørk fremmed med eget gevær."
Min nye kjæreste er leiemorder.
- Dessuten avslutter han et oppdrag i dag. - Så beleilig.
Vi kan fortelle ham om måter du gjerne dør på, og la ham avgjøre.
For eksempel: Du er er ferdig for dagen.
En dag er du på vei hjem fra klasserommet.
Skutt i hodet. Som lyn fra klar himmel.
Om jeg hyrer noen for å drepe meg, ville jeg forventet å bli drept.
- Du får la være å tenke på det. - Ja ha, da gjør jeg det.
Så skudd på langt hold går bra? Raskt, anonymt og smertefritt.
- Det høres bra ut. - Vi finner flere måter å dø på.
- Knivstikking? - Ikke kniver. Det blir smertefullt.
- Sånt må han vite. - Hvem?
Vår kanskje fiktive, kanskje virkelige snikmorder, som er min nye kjæreste.
Hva med påkjørsel?
Den liker jeg ikke. Hva om jeg bare blir kvestet?
Da må han kjøre over meg igjen. Det er jo fælt.
Et dytt? Fra et høyhus, eller foran et tog.
Jeg har tenkt litt på tog.
Raskt og mye søl. Det blir bare gørr og plomber igjen.
- Maleriske beskrivelser... - Du kan ha lukket kiste.
Ja, men begynner å like tanken på et fall. Det høres nesten ut som en ulykke.
- Da skriver vi opp et dytt? - Ja.
- Skål for en brå død. - For 04.04-toget.
Hva? Hva da? Har du noe på hjertet?
Nei.
- Jeg kjeder vettet av meg. - Skal vi spille et spill?
Du la jo det puslespillet.
- Jeg hater puslespill. - Du løste kryssord også.
- Prøver du å være morsom? - Sjakk, da?
Prøver å du være morsom, spurte jeg? Slipper jeg å lære deg folkeskikk?
Må jeg det, vil du angre, ok?
Ja, sjef.
Bra.
- Ikke et slag Monopol, da? - Bare fortsett, du.
Jeg legger deg under torven, din jævel.
Jaså?
Hvorfor bryr jeg meg? Jeg burde skyte deg i trynet og få meg en ny lærling.
- Er jeg ikke din kommende partner? - Det er en fin måte å si "lærling" på.
- Jeg er en bra ressurs. - Du er en fordømt byrde.
Du vet hva jeg gjør med byrder.
Hvem skulle ellers lage te, hente penger og gjøre jobben?
Du vet, hele jævla jobben!
Flink gutt. Nå forstår du.
- Fine greier. - Patetisk farse.
Sutrete bibliotekarer.
Nei, det heter det når følelsesmessig virvar avspeiles i virkelige omgivelser.
To elskere som går fra hverandre i pøsregn,
eller et lynnedslag idet morderen avsløres. Det tilfører språklig tyngde.
Det er ikke like intenst om morderen slår i hjel sine ofre i en solfylt park.
Mye bedre i et mørkt, tåkete smug.
Gud, så synd at du er lærer. Du burde gi ut bøker.
Du burde forkynne, eller starte en revolusjon.
Men nå er jeg altså en engelsklærer som hoster milten opp gjennom nesa,
og drømmer om å bli slukt av jorden.
- Bli med meg. - Må jeg?
- Bill. - Ja, ja.
- Hvor skal vi? - Utforske tyngde...
og patetiske falske slutninger. Raske på.
- Dette virker jo som en fantastisk idé. - Kom igjen, Bill. Hvor er eventyrlysten?
Varm, tørr og blandet med kaffe.
- Hva faen er det? - En gammel ventilasjonssjakt.
Nå er den tømt. Bare et hull rett ned i det store intet.
Ned, ned og ned.
Det er det nifseste jeg har sett. Går du hit ofte?
Ja, jeg elsker å være her. Kom og still deg ved kanten.
- Nei, jeg... - Lukk øynene. Det føles så herlig.
Annie, kom tilbake.
Herregud!
Nå? Du ville bli slukt av jorden for mindre enn fem minutter siden.
Vær så god. Det var så lite.
- Vil du at jeg hopper ned der? - En patetisk feilslutning.
Et følelsesmessig virvar avspeiles. "Jeg er nede i et mørkt hull." Perfekt.
- Vi tester din tyngde. - Tyngdeloven, mener du?
Jeg hiver meg ikke ned dit for metaforens skyld.
Hvorfor ikke? Rask, rent, smertefritt. Gir poetisk gjenklang.
- Du er gal. - Utvilsomt. Gå nær kanten, så skal...
- Time-out! - Ok, da.
- Hva faen var det? Har det rabla for deg? - Hva er det verste som kunne skjedd?
Du ville dødd. Ingen smerte, lidelse eller venting på tog som aldri kommer.
Hadde jeg latt deg falle, så ville dette aldri skjedd. Samtalen,
ditt rødglødende raseri, ditt veluttrykte nag. Ingenting av det.
- Ikke sånn. Jeg vil ikke dø sånn. - Hvordan da, Bill?
Tog, biler og kuler kulminerer i det samme.
Jeg tror det egentlige spørsmålet er om du i det hele tatt vil dø.
Å stå på randen er litt av en tankevekker, hva?
- Jeg skyter deg i trynet. - Gjerne det, men det gjør du ikke.
Slutt å tenke, Bill.
Slutt å resonere.
Bare lukk øynene, trekk pusten en siste gang, og bare gå.
- Klokka går. - Det er stille der ute. Rene apokalypsen.
Bare ett skudd. Alle har gått, sa jeg.
- Ja, det er helt dødt. - Som i graven.
- Er den ladet? - Ja, du er død.
Melk og to sukkerbiter.
Hva venter du på?
Sånn, ja.
Nei, jeg kan ikke.
For en skuffelse.
Skuffelse?
Skuffelse! Dette er bare en jævla lek for deg, hva?
Få dette inn i det lille hodet di Jeg er døende. Jeg vil dø.
For meg er alt dette virkelig! Det jævla hullet i bakken er virkelig!
Jeg står ikke ved kanten! Jeg faller alt!
Du er 23, 24, eller? Ung, kjernesunn, udødelig.
Alt det våset om døden er nettopp det: Bare masse vås.
Kom frem i lyset. Nyt skjønnheten.
Slutt å smyge rundt ved hull i bakken, og kaste bort livet på nattåpne kafeer.
Slipp fasaden og dine meningsløse fantasier!
Fortsett, Bill. Bli rasende. Rasende fordi det fordømte lyset falmer.
Alt dette om døden begynte da din mor døde.
Var det en fraværende far, eller en bekymret prest?
Fikk du mer oppmerksomhet om du var hun sære, engelen med det mørke hjerte?
Du skar sikkert i deg, eller? Du elsket vel barberblad?
På steder der alle så arrene. Hadde du en venn, en liten medsammensvoren?
Dere møttes bak sykkelskuret og sved hverandre med røyk.
Enda en foreldreløs i ditt eget bilde. Dere egget hverandre opp.
Det er så klassisk, Annie! Det går tretten på dusinet av dere!
Jeg har undervist mange som deg. Jeg har kjent sånne jenter hele mitt liv.
Slemme, slemme små piker, akkurat som du.
Slem?
Jeg liker hvor ubekvem du blir når jeg sier "slem".
- Fikk deg. - Herregud.
Har vi møttes før?
Nå husker du. Eller hva, herr Braithwaite?
- Jeg ville husket det om vi hadde møttes. - Ja, man skulle jo tro det.
Husker du denne slemme, lille piken?
- Husker du at du straffet meg? - Tåpelige, slemme piker! Det holder!
En Herrens straffedom. At mine synder innhenter meg.
- Unnskyld. - Hendelsene mørket var vår hemmelighet.
Skjedde det deg noe som barn?
Jeg har ventet hele natten på at du skulle huske meg.
Hele jævla natten, ikke en halvmeter unna engang.
Jeg har ventet på at du skulle legge sammen to og to.
Vet du hvorfor du ikke har mot til å ta livet av deg, herr Braithwaite?
Fordi du vet nøyaktig hvor du havner når du dør.
Foreldreløse er de beste ofrene, hva?
Men krittflekkede fingrer etterlater seg merker på småpikenes truser.
Se på dette som Herrens straffedom.
Brenn i helvete.
Var våpenet du rettet mot meg ladet?
Umulig å si, ikke sant?
- Hva er det? - Det er telefonen, for helvete.
Ja? Ok. Oppfattet.
Det var faens herr Franklin. Nå skjer det.
Ja.
Ja? Er telefonen innen rekkevidde?
- Hvor faen er målet? - Har du skutt?
- Det fins ingenting å skyte på. - Skyt, Vince. Hva er problemet?
Den falske blondinen. Hva i helvete gjør hun her?
Fikk deg.
Legg ned geværet, sjef.
- Hva faen foregår? - Det er et såkalt dobbeltspill.
Legg ned våpenet, og sett deg ved bordet med hendene fremme.
- Står til, falske blondine? - Du lot ham nesten få prøve seg på meg.
Han har prøvd seg på deg nok som det er.
- Vær ikke slem, nå. - Beklager, søta. Kom hit, nå.
Kom og nyt øyeblikket med meg.
Så du har endelig mistet uskylden? Gratulerer.
Hei, kjekken.
- Du dufter annerledes. Den er forlokkende. - Herregud, drep meg nå.
- Med den største fornøyelse. - Vent.
Si meg, hva har jeg gjort deg?
Vincent Iskariot. Au, au, au.
Du svek din partner for tretti sølvpenger.
"Jeg liker lojalitet som kan kjøpes." Din forræder.
- Hva faen har det med deg å gjøre? - Ikke bli ufin, Vince.
- Du har vært ufin nok mot min kjære alt. - Tenker dama di på deg nå?
Til helvete med deg og den jævla hora di!
Ikke misforstå situasjonen din, Vincent.
Vær høflig, ellers går det ikke raskt og lett, men sakte og grisete.
Du er en pest og en plage!
Dessuten er du en svikefull, forrædersk overløper.
Vet du hva? Jeg har en ny partner nå, Vincent.
Jeg vil mye heller få kjørt meg med henne.
- Er dette ditt verk, falske blondine? - Ja, Vincent. Jeg er mesterskurken.
Dette er faen meg galskap.
Er begge sprø, helt fra vettet?
- Du og den jævla hora kan dra til helvete! - Skal han få si sånt om oss, kjekken?
Nei.
Øynene dine, jeg har sett dem...
Farvel, Vince.
- Det der var gøy. - Det var fantastisk.
Jeg må dusje og skifte, så byr jeg på middag.
- Vår første date. - Ha det, søta.
Ha det, kjekken.
Aha, ryddehjelpen.
Full pakke, kompis. Rubbel og bit.
Her er litt ekstra.
Ta det som en unnskyldning for min lille overreaksjon her forleden.
Vi ses, vaktmester.
- Hei, kjekken. - Hei, søta.
- Har du gjort hjemmeleksa? - Best i klassen.
- Jeg har en liten overraskelse til deg. - Har du strippeklærne under rocken?
Nylonstrømper og strømpebånd?
Du har virkelig en vakker hake.
- Vent her. - Greit.
Hallo?
Søta?
Jeg hater virkelig det kallenavnet. Slipp våpenet, og hold hendene synlige.
Den minste brå bevegelse, så får du det kulehullet i ansiktet.
Slipp det.
Spark det over hit.
Flink gutt.
- Jeg trodde at vi var partnere. - Jeg har alt en partner.
Krøplingen? Hva skulle alt dette være godt for?
En avansert plan, nådeløst utført mot dere av motiverte, intelligente individer...
- med en penchant for dramatikk. - Det uttales ikke sånn.
- Du hadde rett, Alfred. - Jeg satt i to uker den faens leiligheten.
Jeg ventet på å drepe noen som ventet på å drepe meg. Hvorfor?
Vi vil ha alle marionettene våre på rad og rekke.
Våre utsultede rotter skal rive hverandre i filler bare for vår fornøyelses skyld.
- Du likte meg aldri, du? - Jeg? Nei.
Har du noensinne blitt kalt en falsk, svikefull,
manipulativ, iskald liten kjerring?
Du aner ikke.
Annie, kjære. Du kan ikke tenke deg...
Nei.
Jeg vet at du ville beholde ham, men vi har viktigere ting å ta oss av.
Jeg har legitimasjonen hans. Gi meg våpenet.
- "Opp med hendene!" - Herregud. Jeg fikk nesten slag.
Du er tidlig ute.
Gi meg våpenet. Hvor gjorde du av Vincent?
Hva vil du gjøre med dem?
- Kan vi hive dem i elven? - Nei.
Jeg har en bedre idé. Gi meg en håndsrekning.
- "Etter slikt et fall..." - "...detter jeg gladelig ned trappen."
Underligere og underligere.
- Vi ses, vaktmester. - Adjø.
Ja?
- Det er over, herr Franklin. Begge to. - Godt.
Og den lille tjenesten, læreren... Jeg står i evig gjeld til deg.
- Hygget du deg, vennen? - Det var utsøkt. Krøplingen var hjelpsom.
- Kafé Endestasjonen. - Han er bare budbæreren.
Han er nyttig.
- Er du tilbørlig imponert? - Definitivt.
Bra. Da får jeg oppdrag fra deg fremover?
Utvalget har minket. Du har danket ut konkurrentene på imponerende vis.
Hvordan vet jeg at du ikke lurer meg? Du virker så dreven.
Ja, hvordan? Men husk at jeg liker å kjøpe meg lojalitet.
Og du er unik. Helt enestående.
Du har vist deg verdifull.
Da er dette begynnelsen på et vakkert vennskap?
Definitivt.
- God natt. - God natt.
04.04. Utmerket.
- Hva vil du? - To ting i livet er man aldri beredt på.
Tvillinger.
Ser man det. Han lever.
Beklager, herr Franklin. Plager lampen deg?
- Hvor er jeg? - Liker du det nye interiøret?
Det trengte en kvinnes håndlag.
- Hvordan i helvete kunne dere... - Gjennom speilet, herr Franklin.
Eller skal vi kalle deg Clinton?
Alt er ikke som det virker. Vi har falt ned i kaninhullet.
- Langt forbi håp, rim og fornuft. - Skylt vekk i en elv av tårer.
- Dere er gale! Riv ruskende gale! - Det kan vi ikke hjelpe for.
Vi er alle gale. Både jeg og deg.
- Har du lest den? - Yndlingsboken vår.
- Tvideli Di og Tvideli Dum. - Mor leste den for oss hver kveld.
Fra perm til perm. Fra ende til annen.
- Si en side og en linje... - så kan vi ordene utenat.
Det sies at det er arvelig, som øyenfarge eller mordimpulser.
- Arven gjør seg gjeldende. - Får vi fortelle en historie?
- Sitter du bekvemt? - Da begynner vi.
En gang for lenge siden, på et sted som minner om dette,
faktisk identisk med dette,
bodde det en ung kvinne som het Chloe Merriweather.
Chloe Merriweather hadde glimt i øyet. Hun lengtet etter eventyr.
En kveld på klubben med det passende navnet "Alt Er Lov",
ga Chloe Merriweather etter for Clinton Sharps sjarm.
En småskurk med storslåtte planer.
Han hvisket søte ord i hennes øre, holdt hennes glass fullt og sitt krutt tørt.
Forholdet gjorde dem mo i knærne.
Ingen hørte fra Chloe Merriweather på en stund, inntil hun dukket opp etter et år.
Hun var blitt voksen, slik alle småpiker blir.
Hun var servitrise om dagtid, og danset på bordene om natten.
Chloe hadde en hemmelighet ingen kjente til,
dypt begravd i sitt hjerte.
Hun hadde to små jenter hjemme. Tvillinger.
Resultatet av møtet med herr Sharp.
Far.
Chloe Merriweather visste bedre enn å blande inn Clinton i døtrenes liv.
Hun hadde sett hans mørke sjel og morderiske blikk.
Hun holdt dem skjult for omverdenen og Clinton Sharp.
Det var en fantastisk tid.
Men livet er fælt, verden liten og skjebnen hånler av oss alle.
En lang og mørk natt så Chloe Merriweather noe hun ikke burde ha sett.
Clinton Sharp i full sving.
Chloe Merriweather løp for livet i den lange, mørke natten.
Men det tok ikke lang tid før Clinton Sharp sporet opp Chloe,
med en bensindunk og en sigarettenner.
Det ryktes at han plystret mens han jobbet.
Men Chloe var en som kjempet. En villkatt med et voldsomt sinne i seg,
som nektet å dø stille. Chloe reddet sine små jenter.
Men villkatten kunne ikke redde seg selv.
Og slik ble vi overlatt til distriktet,
og havnet i Saint Cathrine-barnehjemmets kjærlige vold.
Til presters og læreres åpne armer, med deres tafsende hender og fingre.
Vi lærte oss å bite oss i leppen og lukke øynene.
Å reise annensteds i hjertet og hodet når lyset ble slokket.
Så fort beina bar oss, sprang vi, langt, langt vekk.
Overlevelse var alt vi kunne håpe på. Det var et brutalt liv.
Hvem så vi haste forbi med sin vogn, sin kost og sin halting? Clinton Sharp.
I all sin forkrøplede prakt.
Med den samme plystringen som hadde hjemsøkt våre mareritt så lenge.
Så vi jaktet på deg, far. Snart nok oppdaget vi din lille hemmelighet.
Herr Franklin. En mesterskurk av en marionett.
De legendariske svarte stresskoffertene, talemeldingene, mystikkens tapte kunst.
- Nok et jævla skapnummer. - Man må jo elske herr Franklin.
Hvem har sagt at mystikken er en tapt kunst?
Vi lot deg spore oss opp, mens vi sporet deg.
Bit for bit la vi planer mot deg. Vi la ut vårt åte.
Vi trakk i trådene som fikk deg til å danse. Vi visste å lokke deg.
Du kunne nemlig ikke motstå å høre vårt skriftemål.
Jeg trenger en bitte liten donasjon, herr Nigel Illing.
Herr Franklin, jeg må erkjenne at jeg har vært slem. Møt meg i kirken.
- For en velvalgt arena. - Jeg vil ha dine kontrakter. Alle sammen.
Dessverre. Jeg har fått anbefalt en annen interessent til å ta seg av problemer.
- Jeg er bedre. - Det tviler jeg på.
Dere menn med deres stygge dresser og hår fullt av pomade.
Dere er så forutsigbare.
Arrogante til det uvørne.
Jeg har en stilett i strømpebåndet, -
og en stilett i stiletthælene.
Jeg er den største overraskelsen. Hvem sa at mystikken var en tapt kunst?
Hvem skulle trodd at vi var pappas småpiker likevel?
Nå står vi på randen av vår hevn, på grensen til den villeste rettferdighet.
- Så dere er mine døtre? - Bare genetisk, far.
- Bli ikke for tilknyttet. - Vi må hevne mor.
Far, har du hørt om lobotomi?
Det er uglesett om dagen, men nå føles det passende. Ikke sant?
Vær så snill, jeg gjør hva som helst.
Men ikke dette! Kjære dere, ikke dette!
Jeg bønnfaller dere i deres mors navn! Jeg er dere far!
Altfor litt, altfor sent! Rolig nå, far. Ikke stritt imot.
"Tiden er inne, sa hvalrossen, til å snakke om løst og fast."
"Om sko, skip og segllakk. Om kålhoder og konger."
Øye for øye, far.
Dødsstøtet er ditt, kjære søster. Siste spiker i kisten.
Send herr Franklin til Eventyrland.
Natti, natti, far.
Så blar vi.
Perfekt.
Tekst: Nicolai Herzog